Rodičům: Jak vybírat filmy pro dospívající?
Prosím o tipy na nezávadné filmy, seriály a počítačové hry pro teenagery. Naše tři děti (12-17 let) si totiž stěžují, že jim nechci dovolit hry pro dospělé ani mnohé filmy a seriály. Přijde mi v dnešní době náročné nalézt něco pro teenagery, kde není násilí, sex, drogy, zombie, okultismus, homosexualita, překračování zákona, vzpoura proti autoritám apod. (V. M., Nová Paka)
![](/article-docs/15/img/tv-remote_erik-mclean_unsplash.jpg)
Na Západě (kam také patříme), je křesťanství menšinovým světonázorem, a tak se posouvá i to, co je většinovou společností považováno za normální či morálně přijatelné. Máte pravdu, že je dnes málo filmů, her či knih, které by byly zcela „čisté“.
Pokud však umíte anglicky, k různým hrám a filmům lze na internetu vyhledat tzv. „PG rating“ (PG znamená Parent Guide, tedy „Rodičovský rádce“). Např. značka „PG-13“ pak znamená, že dílo není vhodné pro mladší 13 let (podle amerických kritérií). Často jsou v rámci PG ratingu podrobně popsány nejen jednotlivé rizikové prvky (násilí, kouření, hrubé výrazy, sex atp.) v daném díle, ale i jejich míra a četnost. Existují na to specializované stránky, např. www.parentpreviews.com nebo www.commonsensemedia.org, ale nezřídka lze tyto informace najít i v obecných filmových databázích typu IMDB.com.
Zjištěné údaje ovšem musíte sami vyhodnotit. Obecný seznam „nezávadných“ děl sestavit nelze. Každá rodina má hranice nastavené jinak – pro někoho jsou nepřijatelné večerníčky s vodníky, jiní křesťané konzumují filmy s mnohem kontroverznějšími prvky. Záleží přitom nejen na věku a vyspělosti dětí, ale také na míře jejich mediální gramotnosti a na celkovém přístupu k výchově. Vždy je tedy nutné nechat se vést Duchem svatým a jednat v souladu se svým svědomím. Osobně mám za to, že zvláště u starších teenagerů je možná i zbytečné hledat něco dokonalého a všestranně čistého; takový není ani svět, ve kterém žijeme.
Samozřejmě nedoporučuji sledování např. filmů zobrazujících brutální násilí nebo snímků s otevřenými sexuálními scénami (ty neprospějí ani dospělým), ale jasně křesťanských filmů je celkem málo a mnohdy nejsou z hlediska scénáře ani dalších filmových řemesel zrovna kvalitní. Zvažte tedy, jestli není řešením podívat se s dospívajícími na to, co je zajímá, a potom (nebo už během filmu) o tom s nimi mluvit. Vyjádřete, co se vám líbilo, a co ne a proč. Co vnímáte jako pozitivní, a s čím nesouhlasíte – ať už jde o jednání postav, způsob vyprávění, či třeba filmové zpracování. Pro vaše děti to může být pomocí, aby se učily, jak o věcech přemýšlet a jak k problematickým prvkům zaujmout správný postoj. Tahle schopnost se jim bude v dospělosti určitě hodit.
Mgr. Tomáš Coufal je šéfredaktorem Života víry.