Dan Drápal: Stáří není čekání na smrt
Stáří si užívám. Asi bych o tom sám nepsal, ale když jsem byl vyzván k napsání tohoto článku, docela mě to potěšilo. Tento text ale chápejte jako osobní svědectví, nikoli jako slova mluvčího starší generace. Proč si mohu stáří užívat?
![](/article-docs/235/img/freepik_aleksandarlittlewolf.jpg)
Audio pouze pro předplatitele
Nebylo by to možné, kdybych neměl jistotu spasení. K jistotě spasení patří víra, že tělesnou smrtí náš život nekončí. V Písmu je psáno: Protože děti mají účast na krvi a těle, podobně i on se jich stal účastným, aby skrze smrt zahladil toho, kdo má vládu nad smrtí, totiž Ďábla, a osvobodil ty, kteří byli strachem ze smrti drženi po celý život v otroctví. (Žd 2,14–16) Ano, byly doby, kde jsem se smrti bál a lpěl jsem na tomto životě.
Domnívám se, že dlouhý život je požehnáním, nicméně požehnáním není sama délka života. V Písmu čteme o dvou bratrech, kteří byli v Ježíšově skupině Dvanácti – šlo o Jakuba a Jana. V evangeliích jsou zpravidla zmiňováni současně. Patřili spolu s Petrem k nejužšímu kruhu učedníků. Nicméně ve Skutcích čteme, že Jakub byl pro svou víru v Ježíše sťat (Sk 12,2). Byl jedním z prvních mučedníků (před ním byl již ukamenován Štěpán) a téměř jistě prvním z Dvanácti. Naopak jeho bratr Jan byl možná jediným z Dvanácti, který zemřel přirozenou smrtí a ...
Celý článek je dostupný pouze pro naše předplatitele.
Máte-li předplatné, PŘIHLASTE SE.
Nemáte aktivní předplatné? Objednejte si ho.