Doplň, co nám chybí (příběh čtenářky)
Někdy se člověk cítí mocný, že by pohnul horou. A někdy nemocný, že by nepohnul stéblem. Jako třeba před časem...
![](/article-docs/561/img/sedlackova-zdenka-3.jpg)
Audio pouze pro předplatitele
Je začátek roku a moje vánoční nadělení (kašel a nepěkná hnisavá angína) si vybralo svou daň. Sama nemoc odezněla nebývale rychle, ale hlas? Ten odezněl s ní. Je tu nepatrné plus, že v takové chvíli umím velmi zdařile napodobovat paní Chantal Poullainovou. To by se samozřejmě hodilo v případě, že bych v neděli chtěla zpívat šanson, jenže my v repertoáru nemáme ani jeden. Takže imitování slavné herečky je dobré jen k soukromému pobavení mého manžela.
Modlím se, beru céčko, modlím se, piji zázvorový čaj, modlím se, mlsám med, modlím se, cucám lišejníkové pastilky... Kamarádky mi radí, co z „babských rad“ zaručeně funguje, a já jim s úsměvem odpovídám: „Ano zkusila... taky... to taky...“ Snad ještě horlivěji se modlím, aby mé vánoční nadělení neobdržel manžel. Nejenže bych mu to nepřála, ale myslím i na nedělní vedení chval. Jeden hlas může chybět, ale druhý?
Jak by řekl Jób, „čeho jsem se obával, to na mě přišlo“. Tedy ne na mě, ale na manžela. Je sobota a já vidím, že ...
Celý článek je dostupný pouze pro naše předplatitele.
Máte-li předplatné, PŘIHLASTE SE.
Nemáte aktivní předplatné? Objednejte si ho.